Assessing+Writing

**"Assessing writing",** av Sara Cushing Weigle, Cambridge University Press, 2002/2008
__Kap. 1-2:__ I det første kapitlet skriver forfatteren en del om forholdet mellom skrift og tale, og viser bl.a. til ulik forskning som har satt disse to måtene å formidle seg på opp mot hverandre, og hvordan man innenfor utdanningsforskning har pekt på skrift som en mer korrekt uttrykksmåte, i hvert fall innenfor akademia. Selv om denne tankegangen er noe oppmyket de senere årene, og de to måtene å uttrykke seg på i dag ikke preges av den ene måten (skrift) er naturlig hevet over den andre (tale), peker Weigle likevel på helt klare forskjeller mellom skrift og tale. Dette er selvsagtheter, men likevel interessant lesing. Hun viser her til annen forskning (Brown), som __varighet__, __produksjonstid__, __distanse__, __ortografi__, __kompleksitet__, __formalitet__ og __ordforråd__ som kontrasterende aspekter mellom skrift og tale. I tillegg legger Weigle for egen regning til det med at skrift og tale ofte __brukes i helt ulike settinger__, av __ulike årsaker__ og for å imøtekomme __ulike kommunikative mål__.
 * __Noen utdrag, kommentarer og refleksjoner, fra Anita:__**

Noe jeg fant spesielt interessant i kap. 2, var hvordan Weigle skrev om **skriving som et sosialt og kulturelt fenomen**. Under lesinga trakk jeg paralleller til høstens kurs i kulturell kompetanse, fordi Weigle peker på hvordan bl.a. kulturelle forventinger kan ha betydning for en teksts sammenheng, altså hvordan teksten struktureres til en meningsfull helhet. Hun sier engelskmenn har en såkalt "//writer-responsible//" skrivemåte, i den betydning at //The Brits// eksplisitt tydeliggjør sammenhenger mellom ulike deler av teksten som skrives, og dervd gjør den til det også vi nordmenn vil oppleve som leservennlig. Det motsatte omtales som et "//reader-responsible//" språk, der den som skriver overlater til leseren å finne ut av sammenhengen mellom de ulike resonnementene i framstillinga. Så lenge det er samsvar mellom forventingene hos leser og skriver, byr det ikke på noe problem for leseren å finne ut av sammenhenger i teksten selv, sier Weigle. Problemet oppstår i det øyeblikket skriveren kommer fra en "//reader-responsible//" kultur, og leseren ikke gjør det. Da vil leseren ikke bare oppfatte teksten som uhåndterbar, men vil også være bedømmende i forhold til den som har skrevet teksten. Weigle sier at det må tas hensyn til slike aspekter når man evaluerer skriftlige tekster.

__Da spør jeg meg selv:__ Har noen av oss på gruppa erfaringer med mismatch mellom //reader- writer responsible// språkformulering? Vi er jo samlet sett ganske internasjonale, med ulik nasjonal bakgrunn (Lisbet), partner med annen nasjonal bakgrunn (Morten), og flere av oss har arbeidet med elever med ulik kulturell bakgrunn i mange år (Morten, Trude, Anita, i hvert fall!). Personlig kan jeg ikke si at jeg har hverken hørt om eller tenkt gjennom at dette kunne være en aktuell problemstilling, selv om jeg selvsagt har erfart at f.eks. franskmenn har en helt annen måte å uttrykke seg skriftlig på i formelle sammenhenger enn det en nordmann har, men det gjelder jo ikke bare skrift, men også tale. Hører gjerne erfaringer fra mine medstudenter her.

Vil også nevne de ulike modellene for skriveprosesser hun omtaler. Det er for så vidt også mye kjent stoff i denne delen av kapitlet, men ikke desto mindre interessant for å få gjenoppfrisket sin bevissthet omkring! Tab. 2.1 viser en **taksonomi over språkkunnskap**: Først lærer vi den __lingvistiske__ bruken av språket (skriftkode, fonologi, ordforråd, syntaks og struktur). Neste nivå er __diskurs__ (som f.eks. semantiske sammenhenger, sjanger, organisering av ulike deler av en tekst etc.). Til slutt kommer den __sosiolingvistiske__ kunnskapen, som omhandler bl.a. språkets funksjon i en bredere setting, hvordan vi tar hensyn til målgruppa når vi bruker språket, hvor formelle vi er, og ulike typer av språklig interaksjon, for å nevne noe). Dette tenker jeg er nyttige kunnskaper også i forhold til oss som fremmedspråkslærere, og helt sikkert noe som bl.a lærebokforfattere tar hensyn til når de utarbeider læringsmateriell.

Til slutt vil jeg trekke fram den forskjellen hun påpeker mellom skriftlig språk som //knowledge telling// og //knowledge transformation//. Den første kan sammenlignes med muntlig bruk av språket, på den måten at den krever lite planlegging og revisjon. Dette er den vanligste måten å bruke språket skriftlig på, og kan gjøres av alle som behersker språkets skriftsystem. All skriving som gjøres av ban og unge faller inn i denne kategorien, hevde Weigle. //Knowledge transformation// krever mye mer innsats og flere ferdigheter, og kan ikke opputen en god del trening. I slik skriving kan skriveprosessen i seg selv føre til ny kunnskap og kanskje endre forfatterens syn på hva han eller hun prøver å formidle. Her, mine medstudenter, tenker jeg at vi mer og mer vil befinne oss etterhvert som skrivinga vil utgjøre en stadig større del av vår studenttilværelse (eller rettere sagt en stadig større del av hele vår tilværelse!). Jeg har jo skrevet en del i ulike sammenhenger tidligere, og kjenner meg igjen i den beskrivelsen som Weigle gir her. Det er nok også derfor jeg syns at det for meg personlig er en mye bedre læreprosess å skrive enn kun å lese, eller for så vidt kun å samtale. Det som skrivinga gir meg, og som jeg personlig ikke syns det er like enkelt å få til i samtalen, er det med nok tid, altså det nødvendige rommet for å koble inn refleksjonen. Her er vi nok ulike antar jeg, men slik er det altså for meg.

__Kap.3-4:__: Kapitlene handler mye om hvilke basishensyn man må ta når man skal vurdere skriftlige tekster. Her kommer det tydelig fram at boka tar utg.pkt. i amerikanske forhold, der testing preger skolehverdagen i stor grad. For meg som lærer i Norge synes dette litt fjernt fra hverdagen. For de som jobber med utarbeiding av eksamen eller av nasjonale prøver er det nok en del å ta med seg her, på tross av forskjeller mellom Norge og USA, men for meg, som i hverdagen selv lager ulike skrive"tester" for elevene mine, og selv vurderer dem, er det som omtales her lite relevant. Historisk interessante opplysninger, om den amerikanske skepsisen til hvorvidt man ville klare å oppnå en objektiv scoring av testresultater av skrivinga når det var //raters// (altså personer) som skulle vurdere dem og ikke som ved multiple choice der tester maskinrettes, er jo for oss nesten til å trekke på smilebåndet av. Jeg får nok en forståelse av det som omtales i boka ikke handler om "ordinær skoleskriving i dagliglivet", men om tester, eksamen og større evalueringsarbeid. Kap. 4 tar for seg forskning rundt nettopp dette med vurdering av skriving i stor skala.

Det som ga meg mest i kap. 3 var fokuset på hva det er som bør ligge til grunn når det utarbeides skrivetester. Noe av dette tror jeg vi kan bruke også i det daglige i klasserommet når vi planlegger skriveaktiviteter som skal vurderes. Mange gode tips å hente når det gjelder fokuset på hensikten med testen, og hva man bør ha i bakhodet ved utarbeiding av selve oppgaven, og når den skal vurderes. Bl.a. problematiserer Weigle det med å gjøre tekstskrivinga avhengig av å lese bakgrunnstekster. Dette syns jeg var ytterst interessant i forhold til det som har skjedd med engelskeksamen de siste årene. Så vidt jeg husker var forb.heftet til engelskeksamen i fjor på hele 28 sider, eks. lydfilene som selvsagt var tilgjengelige på den elektroniske utgaven av heftet. Det er jo god grunn til å stille spørsmål med akkurat dette. Er det slik at det virkelig er til hjelp i skriveprosessen, eller er det tvert imot, at det nærmest blokkerer fordi det blir så massivt? Hva tenker dere om dette? Hvilke erfaringer sitter dere med fra engelskeksamen? Hvordan reagerer elevene?

Weigle sier det slik: //" If we are interested in a more general definition of writing ability we would avoid tasks that depend on specific background knowledge"// (Weigle 2008:45) - men hva tenker dere? Er dette noe som vi kan ta tak i når det gjelder diskusjonen om hvor mye man skal vektlegge innhold vs språk når man vurderer tekster i engelsk?